Kinotar presenterar
LILLA SYSTER
I regi av TARU MÄKELÄ
VINTERN 1940
Jag beklagar sorgen.
HÖSTEN 1941
Jag säger det här till alla nykomlingar, fru Ruuska.
På vårt sjukhus gråter personalen inte. Är det förstått?
En finsk soldat klagar inte. Inte vi heller. - Jag gråter inte.
Det är allas plikt är nu att hålla ut, vad som än händer.
I svåra stunder finns det ingen som hjälper. Inget hjälper.
Då finns det inte rum för känslor. - Jag förstår.
Er man är vid fronten, eller hur? - Nej.
Min man... ligger i hjältegraven på Sandudd.
Jag beklagar.
Det är länge sedan, det hände i vinterkriget.
Fråga efter lotta Mirja i aulan. Hon hjälper er till rätta.
Var är vi?
Kan inte någon säga var vi är?
Är det ingen som hör? Var är vi?
Namnet? - Vad är det här för ställe?
Krigssjukhus 1/1 i Helsingfors.
Hur kom vi hit? - Med tåg och bilar. Vad heter ni?
Arvo Koskinen, soldat - Var blev ni sårad?
Den tjugoåttonde augusti vid Viborgska viken.
Säg mig...
Är det natt eller dag? - Natt.
Kom, ska vi tvätta bort det onda.
Hör du, var du i Viborg? Såg du det runda tornet?
Måste du bo där också?
Kan man inte arbeta på sjukhus utan att vara tvungen flytta dit?
Där finns arbete dygnet runt.
Vid flyglarm måste man vara på plats inom fyra minuter.
De nya patienterna kommer mitt i natten. - Varför i all världen?
Sjuktågen kör bara i mörker för bombardemangens skull.
Och tågtiderna är hemliga.
Varför måste du dit? Och vad är en hjälpsyster egentligen?
Jag måste inte. Jag ville.
Det är alldeles för tungt för dig. Du blir sjuk.
Jag blir inte sjuk, utan frisk.
Mor, jag ska bara till andra sidan av stan. Inte desto längre.
Hur ska du klara dig med väskorna?
Jag har skaffat mig en bärare.
Goddag. - Goddag, Eero.
Har Katri blandat in dig också till det här? - Javisst.
Annikki, du lovade mig att sätta bort alla Lauris kläder. - Ja.
Vad är det här? - Jag stickar en tröja åt pojken av den.
Den blev liggande. Borde jag ha gömt den? Hjälp!
Mor! Katri retas!
Hon skriker säkert också åt de sårade på krigshuset.
Sköt du ditt barn, Annikki, så sköter jag mitt. - Ja, ja.
Vad har du i munnen, Timo? Visa!
Vem gav dig lov att ta socker? - Kom, Eero.
Servitrisen!
Tyskarna vet tydligen inte att det är förbjudet att dansa i vårt land.
När åker du? - Tidigt imorgon. Med tåg österut.
Jag börjar ha bråttom tillbaka till kasernen.
Du har Lauris klocka. - Ja.
Sälj båten till mig. - Vilken?
Lauris gamla båt. - Varför i all världen?
Jag har nog pengar. - Det är ju höst och kallt nu.
Du är på väg till fronten. Vad ska du med båt till?
Har du inte annat att tänka på?
Just därför. För att kunna tänka på båten därute.
Jag skulle tänka på nästa sommar, på havet och solen.
Du får den.
Det var inte så jag menade. - Jag menar allvar.
Visst, det var därför jag bar dina väskor...
Jag är inte det minsta intresserad av dig. - Det ska du inte vara.
Jag fikar bara efter din egendom.
Finlands blåvita flagga vajar igen i tornet på Viborgs slott.
Det västliga försvaret är åter i rätta händer, i finska händer.
Fullkomligt enat och starkt -
symboliserar det den västliga civilisationens styrka.
Vänta lite.
Katri, vi har träffats någonstans, för länge sedan, du och jag.
Vad sa du? - Sätt dig.
Jag har drömt om dig, och det var långt innan jag hamnade här.
Det menar du inte. - Visst.
Vi vandrade längs en snöig åkerren, vi två.
Det var alldeles öde, det blåste och snöade något hemskt.
Du hade en tunn svart klänning och sa att du fryser så.
Jag gav dig min mantel.
Du skrattade och sa att den inte värmer, det är ju bara en dröm.
Hur så var det jag? - Jag såg ju dig.
Du har smalt ansikte, spetsig näsa och lingult hår.
Och beniga axlar. - Det stämmer.
Och ögon som brinnande is, inte sant? - Blå.
Jag sa ju att jag kände igen dig.
Du har visst haft samma dröm? - Naturligtvis inte.
Visst är det möjligt. Vi var båda i den.
Jag känner dig bättre än du anar. - Jag måste gå.
Var snäll och hämta mig ett glas vatten.
Sa att han sett dig i drömmen?
Han har förstås frågat de andra hur du ser ut -
och du trodde honom. Hon rodnar som en skolflicka...
Hur kan Sylvi veta vem som ser vad, och hur?
Jag kan ta det.
Här är glada karelargossar i det erövrade territoriet.
Snart får de nya kläder, skor och lärare från Finland.
Mat, och läkare.
Vem är han?
Kapanen från Annikkis kontor. Vår underhyresgäst.
Staten betalar oss 300 i månaden.
Kolchoserna avvecklas. Karelska familjer får sin jord tillbaka.
Gamla lantbruksmaskiner samlas in i Finland för att skickas dit.
Och marken...
Nej, jorden är helig; genomsyrad av vårt blod och lidande.
Så har Mannerheim skrivit. - Vad begåvad du är.
Timo, gå och lek.
Blod gör inte marken helig.
Blod lämnar fula fläckar, Mannerheim må säga vad han vill.
Det är en metafor, fru Berg. Meta-for.
Ni behöver inte stava det, jag kan nog fina ord.
Vi på informationsverket var mycket rörda -
över att överbefälhavaren använde så vackra ord.
Jag ska berätta för er om vackra ord.
När Katris man hämtades hem från Taipaleenjoki -
hade någon skrivit "öppna inte" på kistlocket.
Det var vackra ord det.
Jag vet, för jag öppnade locket och såg efter. - Mor!
Min avsikt var inte att såra någon. Förlåt.
Måste du tala så där?
Får man inte säga något om Lauri? Borde vi bara glömma allt?
Döva oss med arbete och kväva alla minnen.
Vem är det du är arg på? - Inte är jag arg på någon.
Jag bryr mig inte.
Jag har sett ofärdsåren, upproret Lapporörelsen, allt.
Jag bryr mig inte.
Om jag bara fick tillbaka dagen, då du kom hem och var förälskad.
Dina ögon hade ett förunderligt ljus, du var skygg och förvånad -
men ändå så säker. - Låt bli...
En flicka upp och en ner. - Gå du till skyddsrummet.
Rum nummer tre. Och lycka till. Stå inte nära fönstren.
Ryssen bjuder på fyrverkeri på vår himmel.
Vad har de att fira när S: T Petersburg brinner?
Satan, att en vuxen karl ska ligga fastbunden så här.
Man kan inte annat än vänta på att det regnar järn från himlen.
Om vi skulle sjunga en psalm?
Min syster sa att man sjöng i skyddsrummen under vinterkriget.
Tror Nieminen på Gud också? Katri, gå härifrån.
Vid fronten hjälper varken sång eller klagan.
Kan jag få en cigarett? - Röker Katri?
Bara då det mullrar i närheten. - Jag hör ingenting.
Jag trodde att ni systrar var som fina damer.
Sådana röker inte. - Det är nog förbjudet.
Vad ska översköterskan nu säga? - Vem skulle tala om för henne?
Mig behöver man inte tycka synd om. Mig fick de inte sönder.
Jag har synen kvar under de här jävla bindlarna!
Det är splitter bara runt ögonen. En dag löper jag på mina ben.
Ingen behöver böla för min skull. Varken du eller någon annan.
Jag har aldrig varit rädd och blir inte det heller!
Låt komma bara!
Sjung.
Sjung, Nieminen. - Vad?
Sjung! Det hörs inte. Sjung!
Tack.
Sju! Bara sju fästmän kom ihåg mig idag. Morgondan måste bli bättre.
Liisa brevväxlar med 25 soldater. - Nähä, 26!
Försök inte. Tjugo och sex.
En gång friade en änkling till Mirja men tog tillbaka det -
när han insåg hur klok hon är. Trots att hon inte gått i skola.
Inte kan man ju ta tillbaka ett frieri. - Jag berättade ju nyss.
Var tyst, stolle. - Stolle? Du sårar mig.
Du tror du kan säga vad som helst till mig -
bara för att vi gått igenom så mycket tillsammans. - Det kan jag.
Det kan du också.
Hej, lilla syster Katri. Hjälpsystrar lär ska kallas så.
I Karelen lyser månen över bergen.
Byarna är öde och tomma. Fienden har vi ännu inte sett.
Jag ska just stå vakt och tänker på sommaren.
Alla säger att kriget inte kan bli långvarigt. Din vän Eero.
Hur långtifrån kommer ni? - Det är en krigshemlighet.
Men det var långt hemifrån och jag har plaskat i Onegas bölj
De är från sjuktåget som patienterna i går kom med.
De är överansträngda av att ha arbetat fyra dygn i sträck.
Har du fått brev? Eller vad är det? - Ett brev.
Vad skriver han?
Han kommenderas till Helsingfors för en kort tid. Kanske. - Vem?
En grannpojke och klasskamrat. Han bodde i huset bredvid vårt.
Vad heter han? - Eero.
Eero. - Eero?
Eero! - Jag hörde nog.
Vad gör du här? - Kom för att träffa dig, förstås.
Jag är två veckor i Helsingfors. Fråga inte varför, det är hemligt.
Har du tid? - För vad?
Vill du ha pengar eller potatis? - Vad menar du?
För Lauris båt. Eller bådadera? - Ingendera. Du får båten.
Varför? - Du sa att du vill tänka på sommar, sol och hav.
Det passar dig. Och jag har inte lust att segla mera.
På lördag tar vi upp potatis hos morbror. Ta din syster med dig.
Katri, sätt dig här. Jag behöver hjälp.
Här är mitt anteckningshäfte. Korrigera mig om jag säger fel.
Visa mig ditt anlete, liv. Låt mina ögon dyrka det.
Jag kommer att älska det, också om det vore fult.
Föd mig med din andes eld, liv. Träd in...
Träd in i mig genom mun och näsborrar.
Ty den, som inte rycks med av ditt kraftiga flöde -
till det eviga havet -
ruttnar bort som stående vatten.
Rätt. - Helvete! Jag kunde.
Vem skrev det? - Kailas. Gillade du det?
Jag ska bli frisk.
Snart står jag på scen igen och får kvinnornas ögon att tåras.
Visa mig ditt anlete, liv.
Arvo har deklamerat lite här och var.
I Uleåborg fick han till och med namnet i tidningen.
Och jag har varit i radion. - I radion! Torparpojken!
Jag har ett hus.
Arvo har ett hus! - Nieminen, du förlorade.
Jag tar ännu den på sidan tre.
Kom närmare så att de inte hör.
Hjärtfel, det hjälps inte.
Tre gånger bad jag bli skickad till fronten, men de vill inte ha mig.
Jag dög inte ens till måltavla.
Annikki har en lock vid tinningen -
som man har lust att röra.
Har du märkt det? - Nej.
Hennes man strider för ett Stor-Finland vid Svirs stränder -
och jag sitter på ett kontor i Helsingfors -
och betraktar hennes tinninglock på avstånd.
De låter mig inte elda i växthuset. - Vilka då?
Folkförsörjningen, helvete också.
De påstår att det inte finns ved.
Hela folket, inklusive dibarn, hugger ved. Ändå finns det ingen!
Ursäkta att jag svär i damsällskap.
Jag har blivit rik och fet över en sommar.
Hurså?
Aldrig har det gått åt så förbannat många gravkransar. Ursäkta...
Två evakuerade modister från Viborg gör vaxblommor för mig.
Jag får inte odla riktiga mer men något vackert måste man ju ha.
Den luktar inget.
Jag gillar inte vita blommor. De är begravningsblommor.
Knuffas inte. - Hörni nu.
Var glad att ni slapp bandaget.
Katri, kom och titta på Arvos ögon. - Arvos ögon?
Beniga axlar och ögon som blå is. - Inget att göra åt det.
Det var du som var i min dröm.
Katri hjälper mig. Vi går ut.
Fram, åt sidan, fram och böj!
Katri, följ med mig. - Vad talar du om?
Följ med mig. Jag får åka härifrån snart.
Jag har en stor gård i norr.
Jag duger nog ännu till arbete. - Naturligtvis duger du.
Följ med och bli min hustru.
Nej, det gör jag inte.
Du kommer inte att ångra det. Eller också gör du det, varje dag.
Vad skrattar ni åt, satan? - Ingenting.
Andras huvud går i bitar men hororna de bara skränar.
Ursäkta, vad menar ni? - Satan!
Hjälp mig, andra armen fungerar inte.
Vad är det?
Närmare, jag vill prata med dig. - Vaddå?
Jävlar!
Sluta! Låt honom vara.
Lilla syster. Sjung för mig.
Vad ska jag sjunga?
Sjung om ängeln och barnet.
Långt ute i ödemarken vandrar ett barn
Med en ängel vid sin sida
Vägen är så lång, hemmet syns inte
Men ängeln viker inte från barnets sida.
OIli försöker orka nu bara. Det kommer gäster imorgon.
Kommer mor? - Ja.
Har ni meddelat henne...
Kommer jag att dö?
Febern har gått ner. Allt vänder till det bättre.
Använd det här på våren, sparsamt.
Det är amerikanskt och går inte att få tag på längre.
Det blåser bra. Ska vi prova?
Bryggan ska vara där.
Ängen är full av blommor på sommaren.
Varför sa du att du aldrig mera tänker segla?
Ingen var en lika bra seglare som Lauri.
Får jag följa di hem? - Jag vill vara ensam nu.
Jag med. Ska vi vara ensamma tillsammans?
Jag åker tillbaka på torsdag. Jag är hemma om kvällarna.
Mor och far är ute på villan.
Du har mitt nummer. Ring om du har lust.
Alla in från gatan!
Skyddsrummet är här, genom biografentrén och ner för trappan.
Ska jag berätta om farfars namnsdag?
Veckan efter midsommar samlades hela släkten på holmen.
Jag var en liten flicka då, som du.
Tidigt på morgonen gick jag för att plocka blommor med kusin Ida.
Det daggvåta gräset kändes kallt mot fötterna.
Där växte prästkragar, solögon -
de allra blåaste blåklockor...
Alla de vackraste blommorna.
Moster Otta band en underbar krans av dem.
Vi samlades under morfars fönster. Så sjöng vi.
Sommarmorgnarna var ljuvliga, det regnade aldrig.
Det fanns kaffe i en silverkanna och en stor vetekrans på brickan.
Alla flickor hade härliga vita sommarklänningar.
Säg mig en sak. Var du någonsin rädd för Lauris skull?
Nej. - Konstigt.
Jag skulle säkert ha varit rädd om jag hunnit. Allt gick så snabbt.
Vi var gifta i sex veckor och Lauri var redan inkallad.
Tre gånger träffades vi på ett sjaskigt resandehem i Viborg.
Vi hann inte ens få ett eget hem.
Sedan åkte han iväg till gränsen och stupade före jul.
Jag hann inte ens få några brev.
God natt och adjö.
Jag måste iväg till staben.
Jag har kokat kaffe, riktigt kaffe. Jag hittade mors gömmor.
Katri...
Kom hit i kväll igen. - Jag är alldeles yrvaken.
Vill du gifta dig med mig? - Vad?
Jag menar, först ska vi förlova oss. Jag är en respektabel man.
Inte skulle jag göra så här, om jag inte menade allvar.
Vad då så här?
Riktigt sant. Du tror väl inte att jag inte menar allvar?
Gör du? Gör jag?
Det gör du.
Hej.
Jag ska härifrån, flickor.
Vad säger du?
Jag fick förflyttning till ett tyskt fältsjukhus.
Tyskar! Där får du mat och choklad och silkesstrumpor.
Hur är det möjligt? - Ingen annan kan tyska.
Jag sa att jag talar ryska också. Att jag kunde sköta krigsfångar.
Vad har du emot tyskarna? De har ju så stiliga uniformer.
Liisa. Hanna är jude.
Juga? Vad har det med saken att göra? Där lär finnas fina skogar.
Jag har undertecknat ett papper om att åka vartän jag kommenderas.
Det har vi ju alla gjort. - Jude! Är Hanna jude?
Bry dig inte. Det märks ju inte ens.
Nej!
Lugna er.
Ni borde skämmas! Här finns andra som är i större behov av morfin.
De tog min son ifrån mig. De förde bort honom. - Vem?
De där kvinnorna. De förde bort honom.
Han är död.
Jag är ledsen, frun. Vi har våra bestämmelser.
De avlidna kan inte vara kvar här... inför allas ögon.
Han gjorde sin plikt, han löd order och offrade allt.
Är inte det den största gåva en son kan ge sin mor? - Satan!
Gå ni bara.
Vem var det? - Vem?
Han som ni förde bort?
OIli, pojken som du sjöng för.
Vi behöver inga sötsliskiga lögner.
Ta mig härifrån. - Folk vill lyssna.
Då dansar vi i stället. - Nej.
Finns det musik så ska det dansas. - Gå tillbaka nu, Arvo.
Tror du att jag inte kan, va? - Nej.
Det är krig och det är förbjudet att dansa för dem som inte vågar.
Vi dansar nu.
Vi måste gå. Vart?
Till skyddsrummet. - Varför?
Är det någon hemma? Till skyddsrummet! Eero, vakna.
Vår husansvarige är lite nitisk.
Eero!
Vi går inte. - Vad menar du?
Vi går inte.
Vad tänker du på?
Minns du hur apelsinmarmelad- karamellerna smakade före kriget?
Ja. Hur så?
Du frågade vad jag tänkte på.
Jag tänker på marmelad.
Jag trodde jag aldrig mer skulle minnas det.
Lova att komma tillbaka.
Mig vinner du aldrig.
Flickan kom.
Vad håller ni på med?
Var är flaskan? - Det finns ingen flaska.
Sluta, Arvo. Här luktar brännvin.
Katri lilla. Ska inte vuxna karlar få ta sig en sup ibland?
Inte här. Det här är ett sjukhus. - Det är medicin!
Ge hit flaskan nu. - Nej. Det är min flaska.
Det är Arvos ögonfest. - I säng med er.
Man blir ljuvligt full för det var så länge sen sist.
Ge mig flaskan! Om översköterskan får veta...
Och vem skulle tala om för henne?
Jag kan inte ta mig i säng på egna ben. Det molar så...
Varför dansar du inte med mig?
Vänta!
Hörde du vad jag sa? - Vad?
Varför dansar du inte med mig? - Är det så viktigt?
Låt gå då. Jag ska dansa med dig.
Gör du? - Med en gång.
Sätt igång...
Något har hänt dig. Drömmen har försvunnit.
Hur jag än försöker, får jag inte tag i drömmen med oss båda.
Du måste gå tillbaka till rummet.
Ibland känner man den andra fast man aldrig träffats tidigare.
Man vet allt om den andra från första stund man är nära.
Man behöver inte vara rädd. Jag känner dig, förstår du.
Du har gått sönder, precis som jag.
Och du lyckas inte bli hel igen, bitarna passar inte längre.
Säg till om du vill att jag ska sluta prata.
Säg inget mer.
Tack för dansen. - Tack.
Vad var det för oväsen?
Pojkarna i rum nummer tre bröt mot ordningsreglerna.
Vad gör du?
Vi vill väl inte att pojkarna ska bli bestraffade? - Nej.
Därför måste vi förstöra beviset.
Vad läser du? - "Stora tänkare".
Och vad har du lärt dig? - Stora tankar.
Vad ska de tjäna till? - Ingenting.
Jag vill hem.
Vad stirrar du på?
Du har inget hem. Det brann upp i striderna på Näset.
Du har rätt.
Jag hoppade av tåget. Jag fick så ledsamt.
Får man vara här? - Vi har jobbat hela natten.
Har du rymt? - Jag kom till dig, Katri.
Kom!
Du sa åt mig att komma tillbaka. - Du kan inte göra så här.
Jag fick hål på knät. Jag föll när jag hoppade av tåget.
Jag har gått långa vägar, från någonstans bortom Kervo.
Här... - Vad är det?
Jag vann en ring i kortspel. - Sluta.
Har du alls tänkt på vad som händer -
om du inte återvänder i tid? - Vad kan de göra?
Du hamnar i fängelse eller blir skjuten. - Inte jag.
Ta den nu. Jag älskar dig.
Vi har båt, vi seglar härifrån. - Vart då?
Man måste inte lyda order. Man kan välja själv.
Visa. Sätt den på ditt finger.
Den passar dig. Vi ska till Sverige.
Där är tyst om nätterna, inga fiendeplan, gatlyktorna brinner.
Man gör inte så! - Varför inte? Jag vill leva. Det vill du med.
Framtiden finns där. - Mitt arbetspass börjar.
Föreställ dig hur livet skulle vara om kriget inte fanns.
Du måste återvända. Du hamnar i fängelse om du åker fast.
Eero, öppna dörren. Det är jag.
Här är ett läkarintyg -
som säger att du har skadat foten under kommenderingen.
Du kom till sjukhuset och fick första hjälpen.
Enligt alla regler har du en fullt laglig orsak att komma för sent.
Du blir inte bestraffad. Förstår du?
Var fick du det ifrån? - Jag stal det.
Ta det. Det kan rädda dig.
Vi har alla vår plats och vår plikt, också jag och du.
Min enhet har blivit omringad.
Ingen har fått kontakt med dem på flera dagar.
Jag fick höra om det på tåget.
Du måste ändå iväg.
Vad tänker du göra? - Vad tänker jag göra?
Jag ska läsa mig till ingenjör.
Jag ska bygga ett hus och en brygga på holmen.
Jag ska ta guld i de olympiska spelen i lagtävlingen i gymnastik.
Jag ska lära mina barn segla, mina kommande barn.
Du fick ett samtal från Eero nyss. Han ringde från stationen.
Tåget österut ska precis avgå. Han hälsade till dig.
Min ärade, trolovade Katri! Jag ska skriva till dig varje dag.
Jag kommer alltid att älska dig.
Tågresan var lång och långsam men jag sov likt ett barn, lugn.
Jag antar att separationen, saknaden, striderna och lössen -
är det pris vi måste betala för morgondagen, vår morgondag.
Ett brev från Hanna till oss alla.
Jag fick ett tyskt utmärkelse- tecken för min tjänstgöring här.
Hade inte Katri en släkting som samlar på krimskrams?
Hoppas den duger till samlingen. Högaktningsfullt, Hanna Rotenberg.
När kriget är slut åker jag och Liisa till Juga.
Håll tyst! - Tyskarna bryr sig inte.
Nästa programpunkt är en dikt av Sarkia."Till de vackra bröderna".
Den är alltså inte tillägnad er.
Utan den riktiga världen därute.
Då jag var ful och halt -
då ödets bojor låste in mig i en bur av lidande -
gick ni likgiltiga förbi mig, ni vackra bröder.
Ur era ögon lyste kyla och förakt -
då jag grät svaghetens brännande tårar.
Ni tjudrade mig allt hårdare med likgiltighetens kalla rep.
Då jag slutligen bröt mig fri och fann min egen styrka -
är det måhända min plikt att tacka er för det.
Bravo!
Jag blir hemförlovad. - God fortsättning.
Jag är fortfarande utan hustru.
Du hittar nog någon. Sätt in en annons i tidningen.
En dag tröttnar du på pojkar och hundvalpar och vill ha en man.
Då ska du minnas mig. - Det ska jag.
Hur tar de hand om transporter?
Transportsätten är, vilket man kan gissa, mycket varierande.
Från järnvägen körs varorna med lastbilar -
så långt som vägen är farbar.
Vägröjarna hinner inte hålla samma takt som den framryckande armén.
Vi har minsann kört längs annat än chausséer.
Nästa korridor till höger.
Igen en som inte svarar. Vi bad om hans namn många gånger.
Ingen puls heller. - Såg ni på identititetsbrickan?
Den var alldeles nersölad. - Hämta läkaren.
Han är i tystaste laget.
Förlåt. - Kapanen är välkommen på sherry, fastän det är förmiddag.
Far kom på permission!
Farbror har lite bråttom nu. Ursäkta mig.
Vad tog det åt honom?
Vad är det som har hänt? - Eero...
Nu måste vi gå. Kapanen kommer inte heller, fast han lovade.
Vi har inte tillräckligt många män för att bära kistan.
Jag kan nog bära. - Det går inte för sig.
Varför inte? - Kvinnor bär inte.
Jag bär.
Det finns smör i kassen, och ost -
och så finns där äppel och kålrot och morötter.
Skinkan är saltad.
Men fåret är färskt, så det måste tillredas genast, eller konserveras
Så där...
Hälsa er mor och...
Jag vet inte vad annat...
Tack.
Bagageinspektion! Alla i gången ska ut, så man kommer fram.
Flickorna tycks vara på hamstringsutfärd.
Vad är dagens pris för smör på svarta marknaden?
Ska ni äta allt själv eller säljer ni det vidare?
Äpplena och kålrötterna är lagliga, låt dem vara.
Vi antecknar namn och adresser.
Fröknarna får komma och förklara sina affärer till distriktet sedan.
Ta! Ta allt bara!
Namn och adress? - Varsågoda och ta! Behåll allt!
Katri!
Inte än, men vi ska nog hitta henne.
Här är hon!
Var är vi?
Kan ingen säga var vi är?
Hemma. Du har haft hög feber i snart tre veckor.
Kommer jag att dö? - Nej.
Varför inte?
Fienden är omringad precis framför oss.
De är chanslösa men har kämpat hårt och behållit ställningarna
De har uppmanats kapitulera upprepade gånger, utan resultat.
De har fått veta att de kommer att behandlas väl -
och kommer inte att bli skjutna.
Men de lyssnar inte.
Vad är det? - Ingenting.
Du är inte frisk än. - Det är jag visst.
Stämmer det att du sökt till ett fältsjukhus till fronten? - Än sen?
Vad fan ska du dit och göra? Det är likdant överallt.
Bara mera blod och trasor. - Det angår inte dig.
Du borde vila dig.
Katri! - Låt mig vara.
Är det imorgon som Katri ska iväg till fältsjukhuset?
Jag tänkte att det skulle vara min plats för tillfället.
Där eller här. Det här arbetet tar ändå aldrig slut.
Ni rekommenderade mig. Tack.
Ja, jag rekommenderade er -
trots läkarintyget som vi hittade bland Eero Sundells papper.
En synnerligen klumpigt förfalskad namnteckning.
Med sjukhusets stämplar. Vet ni något om det?
Jag har inte sagt något. - Jag...
Ni hade säkert era skäl.
Det hade jag. Tack ska ni ha.
Snälla doktorn, hjälp mig.
Inte kan jag åka någonstans, jag borde...
Säg mig vad jag ska göra. Jag är gravid.
Ni har känt till det ett bra tag men har försökt leva som vanligt.
Man hoppas det ska försvinna om man inte tänker på det.
Många tänker detsamma om sorg och trötthet -
men det fungerar inte så.
Ni var visst förlovade men hann inte gifta er, inte sant?
Folk säger att ett faderlöst barn är en fruktansvärd skam.
Fosterfördrivning är ett fruktansvärt brott, säger lagen.
Jag vet inte vad jag ska tänka.
Jag hoppas att ni inte går till en kvacksalvare.
Här är adressen till en kollega, det är ett litet sjukhus.
Det är snabbt över och ingen får veta något.
Du har fått kort. Det är från Arvo.
Jag måste packa. Jag åker imorgon.
Stannar du inte och lyssnar?
"Som ett skaldjur utan skal bar jag mitt berg av lidande"
"Jag fann min styrka. Kanhända borde jag tacka er för det".
Råkar fröken behöva en man? - Hur så?
Här skulle finnas. Fritz, Frantz och Josef.
Namn och adress finns på baksidan.
Paavo är så korkad att han gör vad tyskarna säger.
De gav oss bilder och bad oss ge dem till flickor -
och han löd dem. - För de gav karameller.
Än sen då? Ta bilder och karameller och släng bilderna.
Vet ni var Koskinens hus ligger?
Inte är det något hus, det är en stuga. Där borta.
Stugan? Arvo Koskinens hus? - Ja.
Söker ni Arvo ska ni gå till stationen. - Stationen?
Där finns ett kafé. Gå dit bara, där är han alltid.
Vad vill ni ha? - En kopp kaffesurrogat.
Stället är egentligen stängt. - Jaså.
Ska ni med tåget? Man får nog vänta här.
Känner ni Arvo Koskinen? - Om jag gör. Vad vill ni honom?
Han lär ska hålla till här. - Han sover därinne.
Jag kan nog väcka honom. - Gör det.
Han är här i förvar. Gumman hans hämtar honom snart. - Gumman?
Vill ni ha en sup? - Nej tack.
Katri!
Vad vet Katri? - Hej, Arvo.
Vad har du för ärende?
Jag kom med den här. Den blev kvar.
Fick du ledsamt efter mig? - Nej.
Fick flickan ledsamt? Fick hon?
Varför skickade du inte det per post?
Jag vet inte.
Jag vill inte ha det längre.
Supandet har förstört mitt minne.
Och här finns ändå ingen som lyssnar, satan.
Det är för sent nu.
Se på mig! Ingen kan hjälpa mig mera.
Kom du för att hjälpa mig?
Kvinnfolk ska alltid dalta. "Var gör det ont?" -Lyssna...
Vet du hur det känns när det gör ont hela tiden?
Arvo...
Vad? - Adjö.
Visa mig ditt anlete, liv.
Låt mina ögon dyrka det.
Jag kommer att älska det, också om det vore fult.
Kom nu. - Jag har saknat dig.
Upp med dig!
Låt oss dansa.
Han till mig också att han drömt om mig. - Arvo?
Arvo. - När då?
Strax innan han åkte. - Trodde du honom?
Jag vet inte.
Man kan inte veta något om andras drömmar. - Nej.
Alla har vi våra egna.
Vart tänker du segla i det där skicket? - Ingenstans, antar jag.
Annikki har lovat lära Timo. Kanske jag tittar på från stranden.
Det kommer ju fler somrar. Nästa år och därpå följande.
Svensk text: Ditte Kronström / MOVISION
Ripped by: SkyFury